Az idén hivatalosan is elkezdődött a Brexit-folyamat, miután Theresa May március 29-én értesítést küldött Brüsszelnek arról, hogy aktiválta a Lisszaboni Szerződés 50. cikkelyét. Ez a gyakorlatban még soha ki nem próbált cikkely szabályozza - és aktiválásának bejelentése el is indítja - a kilépési folyamatot.
May a kilépési tárgyalások stratégiáját körvonalazó januári beszédében a kemény Brexit politikáját hirdette meg, amelynek lényege a teljes körű intézményes szakítás az EU-val, beleértve a kivonulást az Európai Unió egységes belső piacáról és a vámunióból is. London érvelése az, hogy a további brit tagság e két sarkalatos integrációs szerveződésben olyan feltételrendszerek teljesítését jelentené, mintha meg sem szűnne a brit EU-tagság.
A választások másnapján, június 9-ének reggelén Mayt legalább akkora sokk érte, mint csaknem pontosan egy évvel korábban, az EU-népszavazás másnapján Cameront: a Konzervatív Párt a korábban jósolt fölényes győzelem helyett elvesztette addigi meglehetősen szűk alsóházi többségét is, és azóta a legnagyobb észak-írországi protestáns britpárti erő, a Demokratikus Unionista Párt (DUP) külső eseti támogatásával alátámasztott kisebbségi kormányzásra kényszerül.
A súlyos választási fiaskó után számos elemző annak a véleményének adott hangot, hogy Theresa May pozíciójának végletes meggyengülése egyben a kemény Brexit politikájának végét is jelenti. A felszínen ennek nem sok jele mutatkozik - Nagy-Britannia hivatalosan továbbra is ki akar lépni az EU egységes belső piacáról és vámuniójából -, ám az apró betűs szövegrészekben sok az árulkodó jel arra, hogy például a kemény Brexit gazdasági hatásaitól rettegő üzleti szektor hangja is jobban érvényesül a korábbiaknál, és a Brexit kezd "puhulni".
Erre vall, hogy a kormány Brexit-stratégiájában megjelent az átmeneti időszak közbeiktatásának szándéka. A brit kormányfő először október végén, a Brexit utáni időszakra szóló brit kormányzati tervekről tartott firenzei beszédében szólt részletesen erről a tervről. Theresa May indoklása szerint az átmeneti időszakra azért van szükség, mert London úgy gondolja, hogy 2019 márciusában még sem az Egyesült Királyság, sem az Európai Unió, sem az EU-tagállamok nem lesznek abban a helyzetben, hogy zökkenőmentesen meghonosíthassák az új kapcsolatokat megalapozó feltételrendszer számos elemét.
May elfogadta, hogy e bevezetési időszak alatt Nagy-Britannia és az Európai Unióban maradó országok még a jelenlegi szabályok alapján férhetnek hozzá egymás piacához, jóllehet a brit kormány már 2019 márciusában, az EU-tagság megszűnésével egy időben ki akar lépni az EU egységes belső piacáról és vámuniójából is. Ez az a pont, amelyet az Európai Unió nehezen tud értelmezni, és emiatt kérdezgeti folyamatosan Londont, hogy tulajdonképpen mit is jelent a brit kormány értelmezésében a Brexit.
Michel Barnier, az Európai Bizottság Brexit-főtárgyalója a jövőbeni kereskedelmi kapcsolatrendszert megalapozó, januárban kezdődő második Brexit-tárgyalási szakasz előzetes uniós stratégiáját megfogalmazva a minap leszögezte: az EU csak úgy tudja elképzelni az átmeneti időszakot, ha annak lejártáig az Egyesült Királyság a vámunió és az egységes belső piac tagja marad, és tartja magát a közösségi szabályozáshoz, beleértve az újonnan elfogadott szabályokat.
Nincs szemezgetés az előnyökből a kötelezettségek teljesítése nélkül - figyelmeztette Londont a bizottsági főtárgyaló. Ez komoly konfliktusforrásnak bizonyulhat a következő Brexit-tárgyalási szakaszban, ugyanis ha Nagy-Britannia csak akkor kapja meg az átmeneti időszakot, ha közben az egységes piac és a vámunió tagja marad, akkor tartania kell magát az időszak lejártáig a megkötések nélküli munkaerőáramlás elvéhez is, márpedig London már 2019 márciusától regisztrációs kötelezettséget róna ki az újonnan érkező külföldi EU-bevándorlókra is.
A 2017-es év a jelek szerint úgy zárul, hogy a kérdésre Brüsszel nem kap pontos választ Londontól.