A megemlékezést a Magyar Nemzeti Arcvonal, a Pax Hungarica Mozgalom és a Hungária Skins szervezte.
A felszólalók, Retkes Tamás író, történész, a Magyar Nemzeti Arcvonal és a Pax Hungarica Mozgalom, valamint a szlovák Slovenská Pospolitos» (Szlovák Testvériség) képviselői a kitörésben részt vett német és magyar katonák hősiességét éltették.
A rendezvény több száz résztvevőjének többsége valamilyen második világháborús magyar vagy német, illetve ezekre emlékeztető egyenruhát öltött, illetve korabeli katonadalok szóltak a hangszórókból.
A kifeszített transzparensek között a Fehér Magyar Egység molinóján a "Szabad nemzeti és szociális Magyarországot" felirat szerepelt, illetve az egy másik transzparensen a "Blood C18 Honour Hungary" felirat szerepelt. Többen a Magyar Nemzeti Arcvonal lobogóit, illetve nyilaskeresztes zászlókra emlékeztető lobogókat emeltek a magasba.
A rendezvény a magyar, illetve a német himnusszal vette kezdetét, utóbbit az 1945 előtt érvényes szöveggel szólaltatták meg. A demonstráció végén a résztvevő szervezetek megkoszorúzták a kitörésben elhunytak, erre az alkalomra felállított ideiglenes emlékművét, egy keresztre helyezett rohamsisakot.
A megemlékezést antifasiszta ellentüntetők egy mintegy 100 fős csoportjának ellendemonstrációja kísérte. Ők dobolással, dudálással, a többi között a "nácik haza és a "mocskos nácik" rigmus skandálásával zavarták a beszédeket.
A két felet vaskordon és rendőrsorfal is elválasztotta.
A demonstráció befejezését követően "emléktúrára" indultak a résztvevők. Az emléktúra két részből áll. Egy rövidebb 12 kilométeres emlékmenetből, amely során 5 katonasírt, egykori légvédelmi állásokat, berobbantott bunker bejáratokat érintenek.
Ugyanakkor a nagy, közel 50 kilométeres emléktúra a Mány határában álló Kitörés emlékműnél ér véget, ahol a túlélők 1945-ben elérték a német vonalakat.
1945 február 11-én, mintegy 19 ezer többségében német katona, valamint magyar katonák, nyilasok, csendőrok, illetve civilek kíséreltek meg kitörni a szovjet csapatopk által körülzárt budai Várból, a német arcvonalak felé. Kevesebben, mint 800-an érték el a céljukat, a többiek többsége a szovjet fegyverek áldozatává vált.